Îmi pare rău, Cody.
ÎNAINTE SĂ MĂ TREZESC
Un caz s-a întors pe biroul meu
şi cred că ar putea fi potrivit pentru voi.
Cody. Are 8 ani.
Mama lui naturală a murit pe când avea trei ani.
Şi l-am plasat cu un cuplu care...
S-a dovedit a nu fi potrivit.
Al doilea cuplu cu care l-am plasat l-a abandonat.
- Dumnezeule! - Când m-am dus la controlul anual,
l-am găsit locuind singur în apartament.
- Singur? - Credem că aproape o lună.
Vecinii au sunat după ce a început să umble din uşă în uşă.
Uitaţi ce e, îmi place puştiul.
N-ar trebui să avem asemenea opinii, dar chiar îmi place.
E isteţ şi plin de viaţă.
Nu spun că lucrurile prin care a trecut nu l-au afectat.
- E precaut, are probleme cu somnul. - Normal.
Dar având în vedere prin câte a trecut, nu a devenit o victimă.
Şi asta m-a făcut să mă gândesc la voi doi.
Acum, că aţi primit aprobarea,
cred că veţi fi nişte părinţi adoptivi minunaţi.
Întrebarea mea pentru voi este...
Sunteţi pregătiţi pentru asta?
Bine. În sufragerie.
Poţi să-l laşi pe ăla.
Eşti sigură?
Începem o viaţă nouă.
Numai pe ăla.
Oricum ar fi fost pentru ea,
mi-au spus că s-a întâmplat repede.
Şi că nu era conştientă de ce se întâmpla.
Nu a fost aşa rău precum mi-am imaginat.
Şi găsesc alinare în asta.
Foarte bine, Johnny.
Altcineva?
Am hotărât să aducem un copil în casa noastră mâine.
- Asta e minunat, Jessie. Felicitări. - Mulţumesc, Peter.
Cum te-ai simţit în ultimele zile?
Tot nu pot să dorm bine noaptea.
- Încă iei Ambien? - Da.
Insomnia e un lucru des întâlnit.
Somnia, în latină, înseamnă "vise".
Insomnia înseamnă "fără vise".
Şi ce e un copil, dacă nu visele noastre?
Năzuinţele noastre, manifestul nostru.
Am vorbit despre amorţeală săptămâna trecută,
lucru pe care mulţi dintre noi l-am simţit.
Da... Nu ştiu dacă am făcut progrese în privinţa asta.
Cred că am progresat puţin.
Dar culoarea încă nu a revenit în lume.
Mark ce părere are? Nu l-am mai văzut aici de ceva vreme.
Mereu spunem că oamenii procesează durerea diferit.
Eu şi Mark avem păreri diferite despre asta.
- Îndepărtarea faţă de soţ este... - Des întâlnită. Da.
Dar mi-aş dori să ştiu cum să îndrept asta.
Pentru el. Pentru noi.
Şi chiar îmi doresc să continue să vină la adunare cu mine, căci...
Doar aici mă simt...
Nu ştiu...
Trează.
- Eşti pregătită? - Cred că da.
- Salut. - Salută-i.
Ei sunt domnul şi doamna Hobsen.
- Bună. - Ce faci?
Bună dimineaţa.
Ce mai faci?
Pot să iau cutia aceea pentru tine?
Nu? Bine. Cum vrei tu, amice.
Mulţumesc. O să am mare grijă de ea.
Intraţi.
Am ajuns.
Nu e nevoie să te descalţi.
Pantofii murdăresc podelele.
- Aveţi o casă superbă. - Mulţumesc.
E toată a ta, Cody. Ai voie peste tot.
Vino să-ţi arăt consola mea Xbox.
Sau am putea să ne luăm un Wii.
Nu ştiu la care te joci. Dar te joci, nu?
Mark e încântat că are cu cine să se joace.
Ai jucat Kinect? Cu sporturi?
Are un senzor pe el, aşa că nu are controale.
Ce faci tu, face şi micuţul.
Poţi să te balansezi, poţi să arunci, poţi să loveşti mingea.
Şi micuţul face ca tine. O să-ţi arăt.
E destul de tare.
Nu pare cine ştie ce.
Vrem să o decorezi cum vrei tu.
- Serios? - Da.
Vom înlocui alea. O să arunc totul într-un coş,
dar poţi să alegi orice îţi doreşti.
Cody colecţionează fluturi.
- Da? - Pe bune?
Îmi place camera asta.
Nu uita că e prima noapte. Suntem în asta cu toţii, împreună.
Eşti bine?
Îmi plac ochii tăi.
Mulţumesc.
Sunt foarte frumoşi.
Hai să ne culcăm.
Noapte bună, doamnă Hobsen.
Noapte bună, Cody. Somn uşor.
Monarh.
Bine.
Poftim.
- Care e pizza ta favorită? - Pizza cu ananas.
Da? Asta vom mânca diseară.
Ca să sărbătorim curajul tău de astăzi.
Să mergem. Eşti pregătit?
Să-i urăm bun venit lui Cody.
Bine ai venit, Cody.
Poţi să stai în banca aia.
Gata, deschideţi caietele.
E gata toată lumea?
Primul cuvânt este...
Totul e în regulă înăuntru?
Sunt bine.
N-are nimic.
Voiam să mă asigur că îl aud de aici.
N-are nimic.
- Ce fluture e ăsta? - Fluturele Morfo Albastru.
Sună a nume de super-erou.
Şi asta ce e? Un cocon?
E o crisalidă. Îi protejează până se fac mari.
Cred că ar fi mai bine să ne culcăm.
Bine.
- Vin imediat. - Bine, scumpo.
Hei.
Ţi-am aranjat lucrurile mai devreme
şi am găsit din greşeală nişte stimulanţi.
Stimulanţi?
Lucruri care te ţin treaz.
- Nu-mi place să dorm. - Ştiu.
Dar n-ai de ce te teme aici.
- Ba da, este. - Ce?
Omul-Cangrenă.
Cine e ăla?
Vine când dorm. Mănâncă oameni.
Asta nu e bine.
El a mâncat-o pe mama.
Ştii, când eram mică,
credeam că există o vrăjitoare care zgâria în fereastra camerei mele.
Dar era doar un copac.
Crengile crescuseră un pic prea mult
şi loveau fereastra când bătea vântul.
După ce am realizat asta, vrăjitoarea nu s-a mai întors.
Câteodată, lucrurile înfricoşătoare dispar când le înţelegem puţin.
Nu şi Omul-Cangrenă.
Ei bine, eşti într-o casă nouă acum. Sunt sigură că nu te poate găsi.
Tot timpul e cu mine. Aşa zice el.
Ai făcut lucrul corect.
Nu-l poţi lăsa să ţină o rezervă ascunsă de zahăr
în mijlocul camerei sale, sub pat.
Ştiu, dar tot simt că i-am încălcat intimitatea.
Nu. Ai făcut ce-ar face o mamă.
Când ai intrat ai pomenit de o fantomă.
A fost ceva.
Cum arăta?
Păi, purta o robă neagră care atingea podeaua.
Nu te-ai speriat puţin?
Ba da.
- Asta, domnule Loren, e isteria. - Jess.
Atunci, doctore, cum îţi explici ce s-a întâmplat cu Lance?
Tot isterie a fost?
Să se uite cineva la rană peste o zi, două.
Mulţumesc, doctore.
De unde vin?
Ai mai văzut atât de mulţi?
Avem borcane?
Fluturii umblă noaptea?
Poate sunt doar molii mari şi frumoase.
- Ce e? - M-a muşcat.
- Fluturele te-a muşcat? - Nu...
De unde vin?
Îmi trebuie un capac.
Ce naiba?!
Ce naibii s-a întâmplat?
Am văzut ceva noaptea trecută.
Cred că a fost Sean.
Ştiu că am avut cu toţii aceste vise
şi că am simţit că ne vedem copiii în lume.
Dar acum a fost diferit.
Şi cred că asta s-a întâmplat fiindcă...
Continuă.
El ştie despre Cody.
Şi e furios pe mine.
Pentru că l-ai înlocuit?
Da.
Am vorbit despre ceva asemănător la început,
când Mark voia să vândă casa, dar tu ai refuzat, fiindcă...
Simţeam că el e încă acolo.
Ai zis că l-ai mai văzut.
Da.
Bine.
Ce trebuie să înţelegi la vise,
chiar şi la visele lucide, e că pot părea foarte reale.
Nu a fost un vis.
- Eram trează. - Nu contează.
Dacă suprimăm emoţii negative, precum vina sau frică,
şi dacă suntem şi privaţi de somn,
subconştientul nostru va găsi o cale să proceseze aceste emoţii.
Chiar dacă suntem treji.
Putem atinge chiar şi nivele de somn REM cât suntem treji.
I se zice vis treaz.
E mai des întâlnit decât crezi.
Mi s-a părut foarte real.
Sunt sigur de asta.
Dar visul treaz, orice vis, de fapt,
e o conversaţie pe care o purtăm cu noi înşine.
Fiecare personaj din visele tale este, de fapt, tu.
Şi când încercăm să îngropăm aceste emoţii incomode,
sau idei, sau ne simţim ameninţaţi,
câteodată, singura lor cale de ieşire e subconştientul nostru.
E normal pentru noi să ne simţim bântuiţi.
De trecutul nostru, de pierderile noastre, de copiii pe care i-am pierdut.
Dar, Jessie, fii sigură
că Sean nu îţi bântuie casa.
Întrebarea este ce încerci să îţi spui.
Ce emoţii nerezolvate încearcă să iasă la lumină?
E frumos.
E un Monarh.
Dar nu are...
Cred că da.
Slavă Domnului! Unde l-ai găsit de data asta?
Era în debaraua de la întreţinere, care va fi ţinută încuiată de acum înainte.
O, nu! Nu în banca ta.
Ştii unde trebuie să te duci.
Asta e tot?
Să verific.
Salut, amice.
Ce mai faci? Eşti bine?
Cine e ăla?
E fiul nostru. Îl chema Sean.
Unde e?
E în Rai.
Acolo e şi mama.
Povesteşte-mi despre ea.
Nu mi-o amintesc.
Cum a ajuns Sean în Rai?
Noi ne dorim să nu se fi dus.
Sunt sigură că şi tu îţi doreşti ca mama ta să nu se fi dus.
Arată amuzant.
Te temi că o să-ţi pierzi maşina?
Îţi sună familiar?
Dacă datorezi mai mult de 10.000 de dolari la bancă sau IRS,
te califici pentru un program de reducere a datoriilor.
Sună-ne acum şi vorbeşte cu unul din experţii noştri,
care te poate ajuta chiar acum.
Experţii noştri te vor ajuta să-ţi reduci rata lunară
cu aproape 25...
Hei. Jess.
Uite cine s-a întors.
De unde naibii vin?
Nu.
Îmi pare rău.
E real.
L-ai văzut.
L-ai atins.
Aşa e. A fost aici.
Îmi pare rău.
De ce?
Visul meu.
Ce vrei să spui, Cody?
Ce se întâmplă când visezi?
Nu o voi mai face. Vă rog, nu vă supăraţi.
- Amice, nu suntem... - Scumpule, nu suntem supăraţi.
Sper să ai o zi bună, Jessie.
Şi tu la fel.
Îmi doresc să-i fi auzit vocea.
Bine, cine vrea să pună masa?
- Hai, amice. - Pizza!
- Cred că trebuie să sari în apă. - Bine, eşti...
Bine. Asta înseamnă încă o rundă pentru tine, amice.
Hei, Cody.
Ţii minte, ieri, când ai întrebat de Sean?
Vrei să-l vezi?
Da, te rog.
Când ai petrecut ultima oară un Crăciun adevărat?
Nu ştiu.
Anul acesta vei avea un Crăciun adevărat.
- Uite-l că vine. - Vine, vine!
- A venit! A venit! - El e.
Crăciun fericit, scumpule!
Ce crezi că e?
- Cred că e un trenuleţ. - De ce? A şuierat?
Sean a scris că vrea un trenuleţ? Nu-mi amintesc să...
Să-i fi scris Moşului de un trenuleţ.
Ce e?
Nu văd!
Ce părere ai, dragule?
Expresul de Polul Nord. Ştii cine locuieşte acolo?
Expresul de Polul Nord!
- Moşul locuieşte acolo. - Da, aşa e.
Expresul de Polul Nord!
Cerule! Ripostează, amice.
Poţi să evadezi.
Obişnuia să-mi dea sărutul eschimoşilor.
Vezi cum face?
Încotro, amice?
Aşa e. Nu ai dormit prea mult noaptea trecută, nu-i aşa?
În această casă e în regulă să te relaxezi.
Eşti acasă.
Acum culcă-te.
Mai pun un ibric la fiert.
Hai să ne culcăm.
- E un băiat dur, dar are nevoie să doarmă. - Ştiu, iubito. Şi noi la fel.
Hai în pat.
Mai fac un ibric.
Bine. Eu mă duc în pat.
Jess.
A venit! A venit!
Cred că e un trenuleţ!
De ce? A şuierat?
Cody.
Sunt mereu cu tine.
Hai în pat.
Ce e asta?
Omul-Cangrenă.
Câteodată, când fac asta, îl ţine departe.
- Băieţii au ajuns acasă. - Bună.
Bine. Du-te.
- Ţi-e foame? - Da, un pic.
Da? Bine.
Ce-ar fi să te duci sus, să te speli pe mâini
şi să te întorci şi să-mi povesteşti ce-ai făcut azi?
Bine? Bine.
Vom discuta despre asta?
Trebuie să doarmă.
Bine, trebuie să doarmă.
Aşa e, Cody trebuie să doarmă.
Dar, Jessie, despre asta e vorba?
Sau e vorba despre Sean?
Bine.
Ce faci?
Nu e în regulă, Jess.
Asta...
Mi s-a părut greşit...
Când ai pus acel DVD.
Şi apoi...
Nu mi s-a mai părut în regulă de atunci.
Mi se pare un abuz.
- Abuz? - Da.
- Abuz? - Am promis să avem grijă de acel copil.
Nu să-l folosim ca un proiector de film pentru...
Acel copil trebuie să doarmă.
Şi dacă ne poate ajuta să ne vindecăm...
Trebuie să ne vindecăm, Mark.
- El ne poate ajuta să ne vindecăm. - Asta nu e vindecare.
Am văzut-o pe faţa ta. Şi tu ai simţit-o.
Da, fireşte.
Dacă vrei să te duci la culcare, du-te.
Jess.
Eu rămân aici şi îl aştept pe Sean.
Ăla nu e fiul nostru, nu e Sean.
Şi nu e fiul nostru.
Nu te las să mi-l iei din nou.
Din nou?
Hei!
Îmi pare rău.
- Din nou? - Îmi pare rău.
Nu. Nu e corect.
Eşti gata?
Bine. Du-te înainte.
Tu ai început, Tate.
13 plus 5?
- Hayden? - 18?
Da.
15 plus 4?
- Hunter? - 19.
Bun.
7 plus 13?
- Clara? - 20?
Frumos.
9 plus 14?
De data asta o lăsăm aşa.
Dar dacă nu te simţi suficient de bine pentru recreaţie,
ar trebui să te duci la infirmerie.
Nu pot să rămân aici?
Trebuie să ies afară, doar pentru un minut.
Ce-ar fi să-ţi întinzi capul şi să te odihneşti?
Cody, ce se petrece?
Hai acasă!
Ce s-a întâmplat?
Un puşti a fugit.
Ce?!
A fugit şi înainte. E un copil rău.
Te rog, putem să mergem acasă?
Bine.
Te simţi bine?
N-am nimic.
Nu prea te-am văzut la faţă astă-seară.
Îmi pare rău. Nu mă simt prea bine.
Nu te simţi bine?
Ia să te văd.
Eşti îngrijorat pentru ce s-a întâmplat azi la şcoală?
Eu cred că totul o să fie bine, că băieţelul ăla o să apară.
- Noapte bună. - Noapte bună.
Ţi-ar prinde bine şi ţie puţin somn, ştii?
Vin şi eu în curând.
Bine.
Sunt treaz, asta n-are cum să se întâmple.
Nu! Nu, nu!
- Sunt treaz. - Sunt treaz!
- Sunt treaz. - Sunt treaz.
Sunt treaz.
Nu! Nu!
- Nu! Sunt treaz! - Cody? Cody?!
- Nu! Termină! - Cody, opreşte-te.
- Sunt treaz. Sunt treaz! - Sunt aici. Sunt aici.
- Sunt treaz. - Sunt aici.
- Sunt treaz. - E în regulă, puiule.
Sunt bolnav. Nu vreau să mă duc la şcoală.
Bolnav, zici?
Da, domnule.
Mare păcat.
Bănuiesc că nu te interesează să mergi la cumpărături astăzi.
Să luăm nişte lucruri pentru noua ta cameră.
Nu cred că merit.
De un lucru sunt sigur, că meriţi o zi bună.
- De când n-a mai dormit? - Cel puţin două zile.
Dar aşa păţeşte încă de a venit acasă.
O să-i dau Zolpidem. E Ambien pentru copii.
O pastilă înainte de culcare ar trebui să fie suficient.
Doctorul Petrom e chemat în camera 61.
Doar ca să aducem lucrurile pe făgaşul normal.
Nu putem să-l lăsăm să stea treaz cu zilele.
Lipsa somnului la această vârstă poate avea efecte grave.
Mulţumesc.
- Salut. - Salut.
Vă pot ajuta cu ceva, băieţi?
Eu sunt detectiv Brown, dânsul e ofiţerul Murray.
Am vrea să-i punem fiului dumneavoastră câteva întrebări
privitor la un incident care a avut loc la şcoală.
Cody, vino încoace.
- Bine. Şurubelniţă. - Şurubelniţă.
- Phillips. - Phillips.
Vezi să tuşeşti sau ceva de genul când ajungi jos, bine?
Uite-l.
- Arăţi mai bine. - Mă simt un pic mai bine.
- Bun. - A trecut poliţia pe aici azi.
Ce voiau?
Mă simt mult mai bine.
Vrei să vezi patul meu în formă de maşinuţă de curse?
- Pat în formă de maşinuţă de curse? - Urma să ajung şi la asta.
Cred că puştiul acela încă n-a apărut.
Şi de ce au venit aici?
Păi, cred că trebuie să excludă răpirea.
Cred că Cody l-a văzut pe puşti plecând.
Cum a murit Sean?
Ce?
Eram curios.
Amice,
ce-ar fi să te duci să aşezi masa? Bine?
Venim imediat.
Ca lumea.
Ca la X şi 0. Mă joc des.
- Hei! - Bună.
- Ce crezi? - Că e portocaliu.
Nu te bucuri că nu am ales fucsia?
- Ce e asta? - Poftim.
Beton!
- Mulţumesc. - Cu plăcere.
Foloseşti furculiţă?
Foarte civilizat din partea ta.
- Azi m-am distrat. - Azi e ziua mea favorită de până acum.
Da? Şi a mea.
Ascultă.
În legătură cu întrebarea pe care mi-ai pus-o...
...mai devreme.
Sean s-a înecat. A fost un accident.
Şi apoi am aflat că nu putem face alt copil, aşa că...
Îmi cer scuze că am întrebat asta.
Nu, e în...
Ai dreptul să ştii.
E important să ştii şi că...
Ţie nu ţi se va întâmpla aşa ceva.
Te simţi bine?
Nu cred.
Eşti o mamă bună.
Copilul de sus...
Are nevoie de o mamă bună.
Tu ai nevoie de un copil. Vă contopiţi perfect.
Altceva nu ne trebuie.
Ştiu ce ai impresia că faci.
Şi Dumnezeu ştie că o parte mare din mine simte acelaşi lucru.
Dar nu avem nevoie de asta.
Vino în pat.
Bine.
Da, dragule.
Sean?
Cody, Cody. Trezeşte-te, trezeşte-te.
- Trezeşte-te, dragule. Trezeşte-te! - Mark.
Nu se trezeşte.
Nu se va trezi. Pentru o vreme.
- Ce ai făcut? - El e...
Cody!
Cody, Cody! Trezeşte-te!
Haide! Trezeşte-te!
Pleacă de aici!
Ea nu se trezeşte. Ea nu se trezeşte.
Aici.
S-a trezit. S-a trezit.
O să vă iau declaraţia oficială, doamnă Hobsen,
iar apoi o să contactez serviciile sociale.
- Serviciile sociale? - De ce aţi drogat copilul?
I-am dat o pastilă pentru dormit. Doctorul lui i-a prescris-o.
Ştiţi unde se afla soţul dumneavoastră acum două zile, în jurul prânzului?
Unde îl duceţi?
Avea vreun motiv ca să fie în apropierea şcolii fiului dumneavoastră?
- Nu, nu, nu. - Doamnă. Doamnă.
Îmi pare rău.
Doamnă, trebuie să luăm copilul din casă.
- Nu, vă rog! - Doamnă, vă rog.
Nu-l puteţi lua!
Natalie.
Nu mi-ai răspuns la telefoane.
Am fost la secţia de poliţie. Toată noaptea.
Unde e?
Nu mai e treaba ta.
Unde e soţul tău?
Nu ştiu.
De aceea trebuie să vorbesc cu Cody.
Asta nu se va întâmpla.
Trebuie să aflu mai multe despre el.
Despre visele lui.
Ai mai auzit asta.
Aici sunt trecute câteva grupuri de suport bune
şi câţiva terapeuţi specializaţi în violenţa domestică.
Vreau să apelezi la ei şi să cauţi ajutor pentru situaţia ta.
Şi nu vreau să te mai văd niciodată.
Da, mă descurc.
- Mulţumesc. - Cu plăcere.
- Bună ziua. Vă pot ajuta cu ceva? - Vreau să-l văd pe Whelan Young.
Whelan, ai un vizitator.
Mulţumesc.
Ce pot face pentru tine?
Sunt aici ca să vorbim despre Cody Morgan.
Aici scrie că tu şi soţia ta Katherine
l-aţi avut în custodie pe Cody timp de 15 luni,
înainte să fie dat soţilor Peter şi Doris Clemens.
N-am de unde să ştiu despre ei.
Au dispărut acum un an.
Ca soţia ta.
Despre ce discutăm aici, domnişoară?
Discutăm despre ce se întâmplă când visează.
Şi eu am văzut.
Zău?
L-am văzut cum l-a luat pe soţul meu.
Eu n-aş spune asta pe aici.
O să-ţi ia măsura la papuci.
Dacă nu ştii despre ce vorbesc, atunci irosesc timp important.
Aşteaptă.
Îmi pare rău.
Când eşti făcut nebun de atâtea ori, începi să crezi că chiar eşti.
Te rog.
Visele acelui băieţel devin realitate.
Realitate şi aievea.
E un lucru uimitor şi frumos.
Dar la fel se întâmplă şi cu coşmarurile lui.
Ele sunt...
Periculoase.
Mortale.
Pot să-l recuperez?
Pe soţul meu?
Nu ştiu.
Nu ştiu de unde vine fiinţa aia, dar îi ia cu el.
Dacă chiar există, e doar în mintea lui Cody.
De unde ştii asta?
Katie şi cu mine am avut în grijă alţi doi copii înainte de Cody.
Mama lui murise, nu avea alte rude.
Era dulce, independent.
Am crezut că e un artist.
Totul a început cu fluturii.
A continuat aşa câteva săptămâni.
Am crezut că e magie.
Şi apoi Katie s-a îmbolnăvit.
A avut o răceală urâtă.
Şi asta părea să-l supere pe Cody.
Şi apoi...
Nu!
Îmi pare rău.
Dar nu era Katie.
Era doar impresia lui despre ea.
Atât rămăsese.
Era prea tânăr.
Era prea tânăr...
Ca să şi-o amintească corect.
Şi l-am urât pentru asta.
Ştiu că n-ar fi trebuit, dar l-am urât pentru asta.
Dar n-am putut s-o fac.
N-am putut s-o fac.
Dacă aş fi făcut-o, soţul tău ar fi în viaţă.
Cealaltă familie ar fi fost în viaţă.
Poate tu poţi...
Să reuşeşti unde eu am dat greş.
Nu.
E singura cale.
Mulţumesc pentru timpul acordat.
Şi îmi pare rău pentru pierderea ta.
Chiar eşti convinsă că un copil de 8 ani nu va mai avea coşmaruri?
- Nu e vina lui. - Ar fi un act de milă.
Cineva trebuie s-o facă.
Ştii ceva despre mama lui naturală?
Nu e menţionat nimic în dosar.
Doar că a murit.
Presupun că la fel cum a murit soţia mea.
Cum a murit soţul tău.
Ce speri să găseşti?
Doctorul Tennant mi-a spus să nu mă întorc fără dosarul pacientului.
A încercat să sune.
Aveţi PID-ul?
Nu, doar numele de familie şi o dată.
Asistenta medicală din tura de noapte a spus că nu a dormit noaptea trecută.
Sunt două nopţi la rând.
Cel puţin de astea ştim noi.
Politica spitalului spune că nu-l putem lăsa să continue aşa.
Aş vrea să rămân cu el în seara asta, dacă se poate.
Aţi semnat pentru dosar. Nu-l puteţi lua cu dumneavoastră.
E un număr PE aici, pe formularul de internare.
Cât timp păstraţi astea?
Dacă nimeni nu le-a revendicat, se poate să fie încă la subsol.
Nu! Nu!
- Cody, e pentru binele tău. - Scumpule, e în ordine.
Nu vreau să mai fac rău.
O să dureze doar o secundă.
Bună treabă, fiule.
E în regulă.
Unul din cazurile mele a fost transferat
şi am nevoie de numele instituţiei pentru raport.
Natalie Friedman. F-R-I-E-D-M-A-N.
Numărul furnizorului este 11714.
Cody Morgan.
Unde e?
Mami.
Cody?
Îi ţine în siguranţă.
Până se fac mari.
Lasă-i să plece.
Aşteaptă!
Îl iau acasă.
Asta e pentru tine.
E jurnalul mamei tale.
Pe mama ta o chema Andrea Morgan.
Şi, citind asta, pot să-mi dau seama
că te-a iubit enorm.
Când erai doar un bebeluş a observat că eşti special.
Eraţi doar voi doi, împotriva lumii.
A scris mult despre tine şi harul tău.
Şi cât i-a plăcut să te vadă crescând.
Nu cred că s-a oprit din scris pentru că aşa a vrut ea.
Cred că s-a oprit pentru că...
S-a îmbolnăvit.
Lucru care se întâmplă.
Astea sunt rezultate de la testele mamei tale.
Vezi cuvântul acela de acolo?
Cangrenă.
Nu chiar.
CANCER PANCREATIC
E dificil de explicat copiilor ce e cancerul.
În cuvinte pe care le pot înţelege.
Mama ta a început să se schimbe foarte rapid.
Şi la momentul când ea era la terapie intensivă,
au început să caute părinţi adoptivi pentru tine.
Dar sigur te-au dus să o vezi pentru ultima oară.
Ca să-ţi iei adio de la ea.
Vocea ei ar fi fost greu de desluşit.
Dar ştiu că ar fi încercat s-o spună, dacă ar fi putut.
Unicul lucru pe care n-ar vrea să-l uiţi niciodată.
Eu...
...sunt mereu cu tine.
Pe măsură ce ai crescut, ai uitat mare parte din asta.
Şi ai spus oamenilor că Omul-Cangrenă a mâncat-o pe mama ta.
Şi pe măsură ce a trecut timpul,
în mintea ta...
Omul-Cangrenă a mâncat-o pe mama.
În mintea ta, Cody.
Mintea ta incredibilă şi specială
l-a făcut real.
Îmi pare foarte rău.
Te-am folosit, la fel cum am făcut cu Sean.
Dar n-o să mai fac asta niciodată. Bine?
Niciodată.
Poftim. Mai aproape de mine.
Nu uita, n-ai de ce te teme, bine?
O să fiu aici, cu tine, toată noaptea.
Îmi spui o poveste de adormit?
Sigur că da.
A fost odată ca niciodată
un băieţel special
care avea nevoie de o mamă.
Şi era şi o mamă tristă care avea nevoie de un fiu.
E o poveste fericită?
Cred că da.
Are un final fericit, în orice caz.
Pare că nu poate avea un final fericit.
Pentru că mor oameni.
Nimeni nu moarte cu adevărat.
Nu de tot.
Fiindcă trăiesc în minţile şi în inimile noastre.
În această poveste,
bătăuşul acela de la şcoală s-a trezit în patul lui,
de parcă nimic nu se întâmplase, niciodată.
Şi lucrul care-l făcuse atât de trist şi de rău dispăruse.
Şi doamna acea drăguţă care a avut grijă de băiat
s-a întors la soţul ei
şi au trăit fericiţi până la adânci bătrâneţi.
Şi tati...
Tati a primit cel mai bun cadou.
Pot aceste lucruri să se întâmple?
Cred că depinde de tine, Cody.
Ai un har incredibil.
Cine ştie ce se poate întâmpla când o să creşti?
Îţi mulţumesc că m-ai adus acasă,
mamă.
Traducerea: bucyfall (Subtitrări-Noi Team)
Revizuire: muLineZu